Hendelsene og skikkelsene i denne filmen er oppdiktet-
- og henter inspirasjon fra den ni måneder lange tyske okkupasjonen.
Enhver likhet med virkeligheten er helt tilfeldig.
"London calling Italy". Det er Londons stemme.
Jesus!
Jeg kommer, jeg kommer.
Ingeniør Giorgio Manfredi. Hvor er han?
Han tilbringer ikke alltid natten her.
- Hvor går han da? - Du vet hvordan ungkarer er.
- Hvilket rom er hans? - Det er her borte.
- Får han ofte besøk? - Ikke nå lenger.
- Har dere flere innlosjert? - To.
- Hvor er telefonen? - I gangen.
Stopp! Jeg tar den.
- Hallo? - Får jeg snakke med Giorgio?
- Ingeniør Manfredi, ja. Hvem er du? - En venn av ingeniøren.
- Hvilken venn? - Hvem snakker jeg med?
- Det var en kvinne. Hvem var det? - Hvordan skal jeg vite det?
- Hvor fører døren? - Til takterrassen.
Hold deg rolig nå!
- Hvem bor der? - Det er Spanias ambassade.
Byen er inndelt i 14 soner. Med Schrøders fly, som vi alt har prøvd-
- kan noen få menn metodisk ransake store folkemasser.
Stig på!
Herr Sturmbannführer, har ingen meddelt at de ikke fant personen?
Det bor to kvinner der. Skal de føres hit, herr Sturmbannführer?
Nei, det trengs ikke. Takk.
- Dårlige nyheter? - En person dukket ikke opp.
- Var det en viktig person? - Det håper jeg.
Kjenner du dem?
Nei, hvem er de?
- Han kaller seg "ingeniør Manfredi". - Det har jeg hørt.
Han kan være en av lederne for Den nasjonale frigjøringskomité.
- Jeg har god grunn til å tro det. - Hvordan fant du ham?
Jeg traff ham her.
Hver kveld går jeg en spasertur i Roma uten å forlate kontoret mitt.
Jeg liker disse fotografiene av nærmest overrumplede mennesker.
Det blir mange interessante møter.
For en stund siden kom herr Manfredi gående mot meg med sin venninne.
Jeg sa til meg selv: "Den mannen har jeg sett et annet sted."
Ta en titt på denne gruppen! Andre mann fra venstre.
Jeg fikk bildene fra Berlin, og jeg tror ikke jeg tar feil.
- Det er samme person. - Så irriterende. Unnskyld meg.
- Hva er det bråket? - Unnskyld. Vi forhører professoren.
Bra. Nå skal han vel tie.
- Som de italienerne skriker. - Så sant.
- Hvem er jenta? - En viss Marina Mari, skuespiller.
- Henne har jeg sett. En vakker jente. - Svært vakker.
Rolig! Ro dere ned! Nei, nå har jeg fått nok.
- Hva gjør de? - De har stormet bakeriet.
- Og hva gjør du? - Jeg er dessverre i tjeneste.
- Jeg står helt maktesløs. - Får man bare et hekto om dagen...
For noen skurker! De hadde til og med bakverk.
- Gå og ta litt selv! - Som klokker kommer jeg til helvete.
- Da får du spise bakverk i paradis. - Fingrene av fatet!
- Fru Pina, i din tilstand? - Skal jeg sulte i hjel?
- Hjelp, konstabel! - Dra til helvete!
- Sånn. - Mange takk.
Skal jeg bære den opp for fruen? Den er tung.
- Nå er den lettere. - Jeg burde ikke, men er så sulten.
Tror fru Pina at de amerikanerne fins på ordentlig?
Det sies så.
- Vil fru Pina ha egg for 16 lire? - Hvordan våger du? I mitt nærvær.
Bare blås i ham! Adjø.
- Hvem søker du? - Francesco her? Vet du hvor han er?
- Hvordan skal jeg vite det? - Hvem er du?
- Hva har du med det å gjøre? - Du må være Pina.
Francesco snakker alltid om deg. Jeg er en venn.
- Jeg tok deg for politi. Hva vil du? - Jeg trenger å komme inn.
Jeg skal bare hente nøkkelen.
Unnskyld, jeg fant ikke nøkkelen.
Vær så god.
- Det er en veldig uryddig her. - Ikke tenk på det!
Kjenner du Don Pietro? Jeg vil snakke med ham.
- Jeg henter ham. - Ikke du.
Da sender jeg gutten min.
Marcello! Marcello!
- Marcello! - Hva vil du?
Kom ned! Du må løpe til Don Pietro.
- Jeg er opptatt. - Kom ned nå, sa jeg.
Du får jo ikke være hos Romoletto. Skynd deg til Don Pietro!
Be ham komme hit straks! Gå rake veien dit!
Nå kommer Don Pietro snart.
I morges stormet vi et bakeri.
- Hvordan har kvinnene det? - Noen vet hvorfor de gjør det.
Men de fleste tar alt de kan. I morges tok noen et par sko.
- Hvem har tatt strømpene mine? - Unnskyld meg.
- Ingeniør! Ser du etter meg? - Nettopp.
- Jeg slapp ham inn. - Det kunne du ha sagt med én gang.
- Jeg ville be deg om en tjeneste. - Jeg bør kanskje bytte.
Lauretta, si til Marina at vi ikke kan treffes på noen dager!
- Hvis jeg kan, ringer jeg. - Var det alt? Ha det, da, ingeniør.
- Bor hun her? - Det er søsteren min.
Det overrasker deg, ikke sant? Hvem vet hva hun har sagt for tøv?
Hun skjems for oss. Hun er artist, og vi er fattige arbeidere.
Jeg ville ikke ha byttet. Ikke at hun er lei. Hun er dum.
Hvordan kjenner du Lauretta? Unnskyld, nå er jeg taktløs.
- Hun er venn av en jente jeg kjenner. - Marina?
Moren var portvakt i gaten der min far hadde sitt blikkenslageri.
Hun og Lauretta har vokst opp sammen.
Men ikke si noe til Marina om det!
Jeg kommer ikke til å treffe henne mer.
Det er på tide å bryte opp. Det har vart for lenge.
- Har dere kjent hverandre lenge? - I fire måneder.
Hun pleide å spise på en trattoria nær piazza di Spagna.
En dag gikk alarmen, og vi ble alene igjen.
- Hun lo og var ikke redd. - Og du ble forelsket.
Det er sånt som skjer.
Hun er ikke noe for meg. Kanskje om vi hadde blitt kjent tidligere.
- En forelsket kvinne kan endre seg. - Hvordan vet du at hun er forelsket?
Hvorfor skulle hun ikke være det? Vil du ikke ha en kopp kaffe?
Det tar et øyeblikk. Det er ikke ordentlig, selvsagt.
For en røre!
- Du skal jo ikke spille så hardt. - Se opp!
- For et mirakel å se deg her. - Mamma sendte meg hit.
- Det gjør deg godt. - La meg komme til saken!
Du må straks komme til oss.
Jeg vet ikke hvorfor, men jeg tror noen er hjemme hos Francesco.
Vi får vel gå, da.
Gilberto! Hør her! Flytt deg!
Agostino kommer snart. Du får overvåke spillet. Vær snille!
- Prøv å ta den her! - Hør etter, ikke stikk!
- Hvorfor kommer du ikke til kirken? - Det er å sløse med tid nå til dags.
Du forstår ikke. Man må samle seg mot den felles fienden.
- Hvem er det som sier sånt? - Romoletto sa det.
Don Pietro, ikke si det til noen!
Her kommer "Purgatorio"!
- Hva har du der? - Jeg har handlet.
- Brukte du hele rasjoneringskortet? - Ikke en eneste kupong.
- Hvorfor har du så mange brød? - I morges ville de feire.
Jeg vet ikke hva de feiret. Ikke engang bakeren visste det.
Hva var det for feiring? Håper mor fikk rede på det.
Vær så god. Den er ikke god, men den er i alle fall varm.
- Francesco sa at dere gifter dere. - Det blir et forsinket bryllup.
I denne tilstanden. Vi har vært nødt til å utsette det hele tiden.
- Det er i morgen. - Da må jeg gi dere en gave.
Det er krigstider. Vi går til Don Pietro. Det går fort.
- Et kirkebryllup? - Ja. Francesco ville ikke det.
Det er bedre at vi gifter oss hos en av de våre.
- Istedenfor å gå til en fascist. - På sett og vis har du rett.
Sannheten er den at jeg tror på Gud.
- Hva er dette? Arbeider du? - Jeg gjorde det. De kastet ut oss.
Tyskerne tar alt.
Det må være Don Pietro.
- God dag, Don Pietro. - Unnskyld, jeg går dit.
Takk for at du kom.
Hva gjør du her? Gå og hent vann! Skynd deg!
Jeg må snakke med deg.
Vi har over 500 gutter oppe i fjell- ene. Vi kan ikke la dem i stikken.
Klokken seks kommer en av dem til Ponte di Borghino.
Jeg bør ikke dra dit, for jeg er ettersøkt.
Dessuten begynner portforbudet klokken fem.
Jeg drar. Hva skal jeg si?
Ingenting. Det dreier seg om en sum penger.
- Er det for mye forlangt? - Det er det minste jeg kan gjøre.
- Hvordan kjenner jeg ham igjen? - Han plystrer en sang på broen.
- Hvilken da? - Denne.
Selvsagt, alle nynner på den.
God dag, fader. Hva kan jeg hjelpe deg med?
- Har du SantA ntonio abate? - Dessverre, den er ikke så populær.
- Derimot har jeg San Rocco. - Nei takk.
Vil du ikke ha en helgen som San Rocco? Stig på!
Vær så god. Den er fin.
- Da går jeg. - Ikke glem å dra til Chiurazzi!
- Du får en god pris. - Jeg må snakke med Francesco.
Vent et øyeblikk!
Vær så god og stig på!
Gå ned trappen!
- Er det deg? Hva er skjedd? - Ikke noe alvorlig, heldigvis.
- I natt var SS hos Manfredi. - Hvor er han?
Han er hjemme hos deg. Pina slapp ham inn.
Han ga meg den her. Jeg ville sende ham til pasjonistene.
- Men han vil ikke isolere seg. - Bra.
Men han er ettersøkt nå.
Jeg vet det, men vi er så få. Hvis alle gjemmer seg i et kloster...
- Unnskyld, dette er lederen. - Jeg har hørt mye om deg.
Det er ille. For min beskjedenhet og for min helse.
- Du har gjort mye for oss. - Det er min plikt å bistå trengende.
Stig på!
- Vær så god, fader. - Dreide det seg ikke om penger?
Det er ikke mye å lese i bøkene.
- Er alle like? - Det er tusen sider.
Det er altså en million.
- Hvem er det? - Det er meg: Marina. Åpne!
Hei!
Gjett hvem jeg traff i morges? Manfredi. Han kom til meg.
- Hvor da? - Hjemme hos meg.
- Hva ville han? - Han kan ikke treffe deg på en stund.
- Kanskje han ringer. - Sa han ikke noe mer?
- Forklarte han ikke hvorfor? - Nei, jeg spurte ikke.
Jeg hadde på meg papiljotter.
Skal du ikke skifte? Snart er det din tur.
- Hvordan visste han hvor du bodde? - Du har vel sagt det.
- Nei, det har jeg ikke. - Jeg har i alle fall ikke sagt det.
Jeg vil ikke at folk skal vite hvor jeg bor. Marina, jeg kan ikke bo der.
- Kan jeg komme og bo hos deg? - Ja da, det har jeg jo sagt alt.
Så søt du er.
- Hva leter du etter? - Sigaretter.
- Takk. - Når kom han? Giorgio?
- Tidlig i morges. - Frøken Mari, det er din tur.
Er du forelsket i ham eller ikke? Han er riktignok hyggelig...
- Blås i det, er du snill! - Ja da, ikke noe problem.
- Er du syk? - Nei da, det er ikke noe.
Marina, igjen? Det er ikke bra for deg.
Tullprat. Det fins mye som ikke er bra for oss, som vi gjør likevel.
Jeg kommer.
- God kveld, hvordan føler du deg? - Bra. Så fin du er i kveld.
- Men du er alltid elegant. - Da går jeg.
Skynd deg, ellers får direktøren vite det.
Jeg må gå. Fikk du tak i det? Så herlig!
Han kommer og går.
Han burde ikke engang stikke nesen utenfor døren.
- Han har vel god anledning til det. - Håper det.
Jeg vet hva som skjedde ved bakeriet.
Det var du som satte det i gang. Tror du jeg er dum? Jeg ser alt.
- Fortsetter du, ender det ille. - Vi får håpe det ikke gjør det.
- Kålsuppe. - Jeg kjenner det.
- Hva er klokken? - Den er halv fem.
Da må jeg gå. Jeg ville snakke med Don Pietro, men vi ses i morgen.
- Her kommer han endelig. - God kveld, Don Pietro.
Du får jo ikke lage mat på ovnen. Og så kål.
Jeg kan lage mat på komfyren i stedet, men jeg kan ikke tenne begge.
Alltid disse bøkene. Men mat har han ikke råd til.
- De skal til San Lorenzo. - Det er jo snart portforbud.
- Leger og prester får være ute. - Og jordmødre.
Jeg så det i avisen. Men i mørket kan de skurkene lett ta feil.
Don Pietro, jeg kom for å skrifte.
- Jeg må gå. Vi tar det i morgen. - Da kan vi gå et stykke sammen.
Jeg kan bære det der for deg. Gå nå!
Det er ikke noe problem. Kom nå, så går vi.
- Ha det, Agostino. - Måtte krigen ta slutt snart.
Er du Don Pietro Pellegrini?
Jeg vil snakke med deg.
Stig på!
Da går jeg. Hva vil han?
- Det hadde vært bedre... Vent på meg! - Det går bra.
Slå deg ned!
Gå ut en stund!
Vær så god.
Få høre!
Fra Don Severio Derisi.
Ikke se på meg som en feiging! Jeg orker ikke mer.
Ikke mist motet! Jeg skal prøve å hjelpe deg.
- Hvor kommer du fra? - Fra Casino. Et helvete.
- Hva ville han? Hvem var det? - Han ville spørre om noe.
Når jeg ser de der...
Det er så lenge siden jeg skriftet, at jeg nesten skjems.
Jeg har levd et dårlig liv og gjort ting jeg ikke burde.
Tror du ikke jeg skjems over å gifte meg i denne tilstanden?
Men du kan ikke forstå. Det er sånt man gjør uten at det føles galt.
Jeg var svært forelsket, og han er en veldig god mann.
Jeg har ofte tenkt at han kunne ha funnet noen bedre, noen yngre.
Ikke en utarmet enke med en stor sønn.
Jeg har vært nødt til å selge alt for å overleve.
Hvem vil noensinne glemme lidelsen, angsten, frykten?
Men ser ikke Kristus hvordan vi har det?
Mange stiller meg det spørsmålet.
Sikker på at vi ikke fortjener det? Har vi alltid levd etter Guds vilje?
Ingen tenker på å endre livet sitt.
Når det går ille, fortviler folk og lurer på om ikke Herren ser oss.
Herren vil forbarme seg, men vi har mange synder på samvittigheten.
- Vi må be og tilgi. - Du har rett, Don Pietro.
Men når man ser de der, får man lyst til å slå til dem.
Du har rett. Gi meg pakken! Det begynner å bli sent.
Ha en god kveld, fru Pina.
Tyskerne hadde ført hennes forlovede til via Tasso.
"Jeg tar meg av det," sa jeg. For noen lår hun hadde.
Holdt! Opp med hendene!
Jeg har tillatelse. Jeg er typograf.
- Det står der. - Skynd deg hjem!
På gjensyn, kaptein. God natt.
Francesco, du skremte meg.
Det ble sent, og de insisterte på å skysse hjem meg. Intet galt i det.
- Hei, Francesco. - Denne gangen gikk det bra.
- Husvertinnen var så flink. - I morges gjennomsøkte de huset.
- Da ødslet de med tiden. - Så det var Pina som slapp deg inn?
- Hva syns du? - Du gjør rett.
Først tok hun meg for politi og var riktig utrivelig.
- Don Pietro har møtt Gino også. - Så fint. Hva sa han?
Han var urolig. I dag skulle du treffe "Gamlingen".
Gino sa at du må avbryte kontakten med ledelsen.
Han har rett. Og jeg som har jobbet i månedsvis. Hvordan fant de meg?
- Vi bør finne ut hva de vet. - Vi prøver, men det er vanskelig.
La oss håpe Don Pietro har funnet Tagliacozzas venn!
Jeg tok med avisen til deg.
- Ble det ikke bra? - Hvor mange eksemplarer?
Tolv tusen.
Det er Pina.
Hei, står til? Jeg er urolig for Marcello. Han er borte.
- Jeg har lett overalt. - Han er vel hos Romoletto.
- Otello er også borte. - Hvor kan de være?
- Jeg er redd de har gått ut. - På denne tiden?
Godt jobbet. Jeg er stolt av dere.
Fort, gutter!
Vi venter på Otello.
- God natt. - Ha det.
Jaså, du er i live! Da skal jeg slå deg i hjel.
Hadde jeg hatt en sånn far, skulle han fått se. God natt.
Din slyngel! Er det en tid å komme hjem på?
- Vi går inn én om gangen. - Ja, gå først!
Jaså, det er her dere er, småskurker.
Jeg tar ham. Vil dere ha meg død?
Jeg går dit før helvete bryter løs.
- Se på dem! - Hvor har dere vært?
- Vi var der nede. - De lyver.
- Lyver dere? Jeg kverker dere. - Nei, det gjør jeg!
- Gå nå! Stikk og legg dere! - Jeg har fått nok!
De er bare gutter.
Kan man ikke få en rolig stund? Jeg jobber hele dagen.
- For en jobb, da. - Hva sa du? Spytt ut!
- Gå og legg deg! - Jaså. Får jeg ikke snakke hjemme?
- Dette er mitt hus. - Vi betaler for å bruke kjøkkenet.
Jeg er lei av å bo på dette stedet.
- Må du krangle hver eneste kveld? - Jeg flytter herfra!
Hvis hun ikke flytter herfra, så...
- Den er nok ferdig. - Oi, nå har jeg svidd alt.
Det er den nedrige jentas feil.
Kom hit!
Det er en overraskelse. De baker en kake til bryllupsdagen.
Du krangler vel ikke sånn i siste stund?
For vi vil få spise godt.
- Han tenker ikke på annet. - Vi går og legger oss.
Slukker du lyset?
- De ga dem inn, hva? - Men jeg får jo aldri være med.
- Får ikke kvinner gjøre heltedåder? - Jo visst.
Romoletto sier at kvinner betyr problemer.
- Sover du ikke? - Under teppet.
Sov godt!
Sover du ikke?
- Jeg vet ikke. - Hvor var du med Romoletto?
- Det kan jeg ikke si. - Ikke engang til meg?
- Nei, det er en hemmelighet. - Ja vel, da gjør du rett.
Da skal du ikke avsløre den for noen.
God natt.
- Du... - Hva er det?
Må jeg kalle deg pappa fra i morgen?
- Hvis du vil. - Ja. Jeg er så glad i deg.
- Hva er det? - Jeg har kranglet med søsteren min.
Hun vil flytte. Hun kommer ikke engang i bryllupet.
- Det er sånt man sier. - Hun mener det. Hun pakker.
- I morgen ombestemmer hun seg. - Jeg er så trett.
- Gå nå! - Jeg er så trett.
- Han er jo der. - Han er en venn.
Jeg har lengtet etter å få snakke med deg. Kom!
Vi setter oss her, som da vi snakket første gang.
Du banket på og var så sint.
Da du spikret, rev du ned et speil hos meg. Men det gikk ikke i stykker.
- "Tror du at du er universets konge?" - Som jeg var sint på deg.
Du hadde bodd her i to måneder, og du hilste aldri.
Det har gått to år. Det er så lenge. Alt er annerledes.
- Men det var krig alt da. - Vi trodde det ville være over snart.
- At vi ville høre om det på kino. - Når tar det slutt?
Det fins stunder da jeg ikke klarer mer.
- Denne vinteren er som en evighet. - Den vil ta slutt.
Så kommer våren igjen. Vakrere enn noensinne, for da er vi fri.
Vi må tro på det. Vi må ville det.
Jeg føler det, men jeg kan ikke forklare hvorfor.
Han kan gjøre det. Han har utdannelse og er bereist.
Han kan uttrykke seg. Men jeg tror det er slik:
Vi skal ikke frykte denne dagen eller noen annen dag.
Vi befinner oss på den rette vei. Forstår du, Pina?
Vi kjemper for noe som må skje, som umulig kan utebli.
Veien kanskje er lang og vanskelig, men vi kommer dit.
Vi vil se en bedre verden. Barna våre vil se den.
Marcello og ham vi venter på. Så du skal aldri være redd, Pina.
- Uansett hva som skjer. Ikke sant? - Ja, Francesco.
Men jeg er aldri redd.
Hallo? Jaså, det er frøken. Vi har ikke sett ham.
Har han ikke engang ringt? Eller sendt noen?
Si sannheten: Vet du hvor han er?
Hadde jeg visst det, hadde jeg sagt det. Vi får håpe. God natt.
Så dumt å be om informasjon per telefon. Vi havner alle i fengsel.
Stig på!
- Romas politimester. - Slipp ham inn!
Kjære venn, du kommer beleilig. Jeg har interessante nyheter.
Manfredi ble sett i morges i Prenestino-kvarteret.
For en stund siden prøvde man å sprenge en bensinvogn i samme område.
Unnskyld, men mine nyheter er enda mer sensasjonelle.
Jeg bladde gjennom strafferegisteret.
- Der gjorde jeg et interessant møte. - Utmerket.
"Ferraris Luigi. Født i Torino den 3. oktober 1906."
"Pågrepet i Bologna 1928. Dømt til tolv års fengsel"-
- "for konspirasjon mot staten."
"Flyktet fra fangetransporten. Sett i Paris og Marseilles."
Luigi Ferraris...
- Du har overgått meg. - Sitt ned! Det vanskeligste gjenstår.
- Vi må ta ham. - Han kommer ikke unna.
- Skal jeg ta hånd om det? - Absolutt ikke! Jeg mener...
Det er ikke at jeg mistror deg, men jeg gjør det helst selv.
Ingrid.
God kveld, hvordan står det til? Takk for blomstene og kaffen.
Politimesteren korrumperer mine ansatte, men du er tilgitt.
Han har gjort en svært interessant oppdagelse.
Fantastisk.
- Nå er det på tide å agere, Ingrid. - Overlat det til meg!
- God dag. - God dag, gutter.
- Ære være Jesus Kristus. - Helliget vorde hans navn.
- Nå? - Ære være Jesus Kristus.
Helliget vorde hans navn. Men du er alltid sist til å hellige hans navn.
- Hvem er det? - Politiet.
Jeg skal bare kle på meg.
Da går vi og viser vår aktelse for din blivende make.
Francesco!
Tyskerne og fascistene omringer huset!
Se, de omringer huset. Inn med dere!
Dere går opp dit og henter ned alle sammen.
Dere gjør akkurat det samme der nede.
De skal få ut alle folk og samle dem her nede på gården. Oppfattet?
Gå dit og se til at alle kommer ned!
Dere gjør det samme på den siden.
Still dem opp og tell dem! Hva gjør du der?
Kom hit! Spør hva han gjør her!
- Hva gjør du her? - Jeg er i tjeneste. Jeg er politi.
- Han er i tjeneste som politi. - Tøv. Han blir her.
Du må bli her.
Marcello! Marcello!
- Hva er det? - Tyskerne og fascistene er hos oss.
- Kom, gutter! - Vent litt!
- Men tyskerne er jo der. - Jeg ser etter.
- Vi må dit. - Jeg går dit.
Men hos Romoletto er det bomber.
- Løp til jernbanen! - Tyskerne er i gården.
- Francesco er hos Duilio. Slapp av! - Ikke si noe til Pina!
- Hva er dette? - Tar sakene mine.
- Vi ser til at ingen tar sakene dine. - Det tenkte jeg ikke på.
Gå nå, skynd deg!
- Hvor er Francesco? - I sikkerhet.
Så nedrig! De tvinger ned de syke også.
- Gamlingen vil ikke komme ned. - Slapp av!
Min sønn! Min sønn! Min sønn!
Giorgio!
- Hvor har han gjemt seg? - Jeg vet ikke.
Vi finner ingen menn noe sted.
- Hvor er mennene? - Hvor er mennene?
- Jeg er vel ingen portvakt, heller. - Hva vil han der?
- Hvor skal dere? - Til en syk mann.
- Det er sognepresten. - Alle er ute og trekker luft.
Det er ikke mulig. Han er dødssyk.
Det er på tide nå. Den stakkaren spurte etter deg.
- Vent litt! Alle har gått ned. - Nei, det er en lam gamling.
Skynd deg! En gang i tiden kom brannfolkene raskt.
Romoletto! Åpne, det er meg! Don Pietro er med meg.
- Stikk av! - Åpne, Romoletto!
Stikk av, ellers flyr du i luften sammen med meg.
- Hva gjør du? - Dreper alle.
Din gærning. Gi meg det der!
Hjelp! La meg være!
- I hvilken etasje bor den døende? - Jeg vet ikke.
Jeg tar en titt. Jeg er litt kyndig i medisin.
- Jeg blir med. - Nei, jeg liker ikke oppsynet ditt.
Det er ingen her. Vi går opp en etasje.
Lukk døren!
Hva gjør du her? Jeg har det utmerket.
- Ta det rolig, for Guds skyld! - Jeg har tenkt å leve i 100 år.
- De kommer hit. Tyskerne kommer. - Jeg blåser vel i tyskerne.
- Jeg skal drepe... - Gi meg...
Se der inne!
Vi går.
Biagio, våkne!
Gi meg den!
Se så!
For en smell du ga ham, Don Pietro.
Så så.
Francesco! Francesco!
Pina! Pina!
Francesco! Din usling!
Francesco!
Slipp meg! Slipp meg!
Slipp meg! Francesco! Francesco!
Pina! Nei!
Mamma! Mamma!
Mamma!
Der kommer de. Gjør dere klar!
Ta sjåførene!
Flavio! Vi har tatt med kjøtt.
- Hvor er det? - Her.
- Jeg er ingen slakter. - Vi slakter.
Jeg vet at dere er spesialister på det.
Ingeniør, god kveld! Slå deg ned!
God kveld, frøkenen venter på deg.
Giorgio, endelig! Jeg håpte at du ville komme.
- Hva skjedde? - Ingenting. Hva skulle det være?
- Men hos deg... - Får jeg presentere Francesco.
Hyggelig, jeg heter Mari. SS var jo der. Hvorfor lette de etter deg?
Fordi jeg er offiser, kanskje.
- Hvor bor du? - Vi drar til en venn.
- Du kan vel bo hos meg? - Nei, jeg vil ikke forstyrre.
- Han er med meg. - Han kan sove på sofaen.
- Spagetti? Rasjoneringskort, takk. - Har ikke.
- Du får en kupong av meg. - Takk.
- Hva vil dere ha siden? - Jeg tar meg av selskapet.
De grep Mezzetti i morges. "Maleren" sa det.
Hvis vi ikke begir oss av, tar de oss alle.
- Det var der du skulle sove, hva? - Noen har sladret.
Stakkars dyr.
På denne tiden pleier en amerikansk radiostasjon å sende jazz.
Skal vi ta oss en drink?
Jeg har fått flasken i gave. Det varmer litt.
- Takk. - Føler du deg ikke bra?
- Jo da. - Du har jo feber. Han er glovarm.
Jeg rer opp sengen til deg.
Hold motet oppe, Francesco!
Hjelp meg, Giorgio! Du vil sove godt her.
Så skal du få aspirin. Rekker du meg den?
Man må passe seg for influensaen.
I disse tider er det bare den som går rundt.
Hvem kan det være så sent?
- Hvem er det? - Det er meg: Marina.
Ser du: Jeg kom likevel. Fritz ville ikke slippe meg av sted.
- Du er beruset. - Bare litt.
- I seng med deg. - Hvem har du der?
- Ingeniør... - Gå og legg deg, Lauretta!
Jeg skal ikke spise dem opp. Francesco?
- Har Pina kastet ut deg alt? - Se til at hun kommer i seng!
- Kom nå! - For en velkomst.
Jeg burde ha blitt hos Fritz.
Gå og legg deg, Francesco! Du har feber. Jeg henter aspirin.
Jeg har kranglet med søsteren min. Jeg flytter aldri tilbake dit.
- Jeg vil bare hente aspirin. - Se i skuffen!
Manglet bare at hun skulle komme. Hvor skal du sove nå?
- Slapp av! Jeg sover i en lenestol. - Det blir ubekvemt og kaldt.
Hallo!
- Er det deg? God kveld. - Hvordan føler du deg, kjære?
Jeg trodde du skulle ringe. Er du ikke alene?
Og han?
Har du møtt ham? Er han der? Jaså, Lauretta.
Hun skal bo her noen dager.
Nei. Nei. Ja visst.
Ålreit. Vi snakkes i morgen tidlig.
God natt.
- Hvorfor har du sånt her i vesken? - Hva er det?
Jeg fikk det av tannlegen da jeg hadde tannverk.
Den var denne tannen. Jeg trengte det for å døyve smerten.
- Har du fortsatt vondt? - Nei, det var lenge siden.
- Men du har det likevel i vesken. - Jeg skulle gi det til tannlegen.
- Da forstår jeg. - Hva gjør du?
- Vi går til tannlegen sammen. - Gi meg det tilbake!
- Vær så god. - Kanskje du mister det. Det er dyrt.
Hvorfor ser du sånn på meg? Du tror vel ikke...
Jeg tror ingenting. Du bestemmer over deg selv.
Jeg er bare en som har vært i ditt liv en kort stund.
Du hadde tenkt å si "en av mange". Det var det du tenkte!
Ja, jeg har hatt elskere. Selvsagt. Hva skulle jeg gjøre?
Hvordan tror du jeg har kunnet kjøpe møbler og klær?
Med min lønn? Den holder bare til strømper og sigaretter.
- Jeg har gjort som alle andre. - Livet blir det vi gjør det til.
Tomme ord. Livet er hardt og elendig.
Jeg vet hvordan det er å være fattig.
Jeg hadde kanskje giftet meg med en trikkefører. Og dødd av sult.
Jeg, barna mine og mannen min.
Stakkars Marina. Tror du at lykken består av en fin bolig og klær?
- Av oppassere og rike elskere? - Du kunne fått meg på andre tanker.
Men du er verre enn de andre. De kommer ikke med moralprekener.
Du har rett. Unnskyld meg.
Giorgio!
- Dere har kranglet, som vanlig. - Og du tyvlyttet, så klart.
Klart jeg hørte dere. Man hører alt her i huset.
I morgen går vi til Don Pietro. Han tilbød meg beskyttelse i et kloster.
Nei, jeg blir ikke med.
Nå må jeg arbeide mer enn noensinne. Hun er død.
Jeg forstår deg. Men du er bitter og ville vært uforsiktig.
Du ville gjøre mer skade enn nytte. Ikke vær urolig for ikke å rekke det.
Kampen er lang. Vår kamp har så vidt begynt.
- Jeg tok med aspirin. - Takk.
- God natt. - God natt.
- Marina! - Hva er det?
Manfredi har kanskje rett. Vi er kanskje enfoldige.
- En mann sier at du venter ham. - Slipp ham inn!
Vær så god og stig på!
- God dag, Don Pietro. - Jeg ventet på deg.
Her er identitetskortet ditt.
Giovanni Episcopo. Du gjorde meg to år yngre. Takk.
- Hvem er det? - Østerrikeren. En bra mann.
Får jeg presentere mannen som skal følge med oss.
Jeg har snakket med klosterets prior. Han venter på oss.
- Og Francesco? - Han venter i gården med Marcello.
Gi meg... Vær så god.
- Agostino, jeg blir sen. - Når skal du slutte med dumhetene?
Du og gutten spiser middag og går til sengs.
Don Pietro, hvis jeg skal gi gutten mat, trenger jeg...
- Dette skulle holde. - Men da blir du uten.
Vi kommer ikke til å treffes på en stund. Men jeg kommer tilbake.
- Nå går vi. - Jeg kommer.
Pappa...
Det er kanskje kaldt. Du fikk det av mamma.
- Holdt! Hendene i været! Stå stille! - Inn i bilen. Kom igjen!
Inn med deg! Kom igjen, nå! Kjør!
Hallo. Bergman.
Bra. Jaha.
Bra.
Opplysningene var riktige. Utmerket.
Opplysningene stemte. Flink jente.
Liker du den? Prøv den!
Se så, kjære deg!
Storslagent. Se på deg, Marina!
- Har de grepet ham? - Ja.
- Hva gjør de med ham? - Intet galt. Vi trenger opplysninger.
Når vi har fått dem, slipper vi ham.
- Og hvis han ikke vil? - Slapp av! Han snakker.
- Og hvis han ikke snakker? - Hvorfor skulle han ikke?
Ja, hvorfor ikke?
- Elsker du ham? - Jeg? Jeg elsker ingen.
- Hvorfor er du så hard mot meg? - La meg gå!
Nei, du blir her hos meg.
- Nei, jeg vil ikke! La meg gå. - Marina: Hvorfor?
Hva har jeg gjort? Hva har jeg gjort?
- Heil! - Heil. Hvilket nummer?
14. Vær så god.
Fort!
- Skadet du deg, Don Pietro? - Nei. Brillene.
De er ødelagt.
Det gjør ingenting.
- Takk. - De må ha forfulgt meg.
Det tror jeg ikke. De har nok spionert på meg lenge.
Jeg skulle ikke bedt deg komme til meg.
- Veggene har ører. - La dem høre!
- Hva, Don Pietro? - Klart. Vi har ingenting å si.
Hørte dere? Vi kommer også til å skrike sånn.
Ro deg ned!
Dette ble funnet i prestens leilighet, herr Sturmbannführer.
Den fengsledes ID-papirer, samtlige falske.
- Har du sjekket prestens leilighet? - Ja, og sakristiet. - Dumt.
Det var bare en klokker og en gutt der.
De var redde og vil ikke si noe.
"...og vil ikke si noe..." Takk.
- Rydd! - Ja.
- Er dere ikke redde? - Jeg er redd, men også rolig.
- Det er rart. Jeg vet ikke, men... - Jeg forstår deg.
Dere to er gale.
Hør på meg: Du har sikkert noe å skjule.
Menneskers liv avhenger av din stillhet.
Du tror du kan holde ut torturen. Men du vet ikke.
- De får helter til å miste motet. - Vi er ingen helter.
Men de får aldri vite noe.
- Hva er klokken? - Halv ni, herr Sturmbannführer.
De må snakke snart. Så de ikke kan forberede sine forsvar.
Vi har ti timer på oss.
Don Pietro...
Vi må kanskje skilles snart, og kanskje vi aldri treffes igjen.
Men jeg vil takke deg for alt du har gjort. La meg snakke!
- Jeg er ikke den du tror. Jeg... - Hørte dere? De kommer.
Vær så snill, ikke svikt meg!
Du!
Slukk lyset!
Stig på!
Slå deg ned!
- Hva heter du? - Giovanni Episcopo.
Nettopp... Episcopo, født i Bari, handelsmann.
- Hva selger du? - Olje og vin.
Olje og vin! Fortreffelig.
Hør her, herr Episcopo:
Hadde jeg hatt god tid, ville jeg gjerne snakket om forretningen din.
Men jeg har det dessverre travelt, så jeg skal gi deg et forslag.
Jeg vet alt om ditt ekte navn og din politiske aktivitet.
Gjennom e-tjenesten vet jeg at du er en av lederne-
- for Den nasjonale frigjøringskomité.
Du har kontakt med hovedkvarteret.
Jeg trenger å få vite hvordan organi- sasjonen virker, ned i minste detalj.
Du kan hjelpe meg med det.
Du sier at du vet hvem jeg er, og hva jeg driver med.
Hvorfor gir du meg da dette forslaget? Hvorfor skulle jeg sladre?
Jeg vet at man har foreslått det samme for italienske generaler.
Tilhengere av Badoglio, som du sier.
Jeg vet at deres stillhet har kostet dem livet.
- Jeg vil ikke være dårligere enn dem. - Synd for et så rimelig forslag.
Men jeg ventet meg det.
Dere italienere, uansett parti, har så fine talemåter.
Men jeg er sikker på at vi får til en avtale før daggry. Sigarett?
Se, det blir ikke en sigarett som får deg til å snakke.
Det sies mange underlige ting om Gestapo.
Få ham ut herfra!
- Hent presten! - Ja.
Du!
Vær rolig, min sønn! Prøv å be!
I boligen din fant vi det her.
Det er åpenbart at målet ditt er å skade Det tredje rike.
Det var ikke mitt mål.
Er du ikke en mann, som ikke bare gir beskyttelse til italienere-
- som forbereder attentat, men også hjelper tyske desertører?
Jeg prøver å utøve barmhjertighet.
En forræder som skal straffes etter Det tredje rikes krigslover.
- Da er det Guds vilje. - Hør nøye etter!
Din venn Episcopo er leder for en militærorganisasjon-
- som du kjenner godt til.
Hvis du snakker, eller overtaler din venn til å gjøre det samme-
- gjør du din plikt som prest og borger.
Menn som planlegger attentat mot de tysk styrkene-
- bryter mot internasjonale avtaler om okkupasjonsmaktens rettigheter.
De er således forrædere som må overleveres til rettferdigheten.
- Er det oppfattet? - Dine ord har rystet meg dypt.
Ta ned vitneutsagn!
Men det er et hinder: Personlig har jeg ingenting å si.
Jeg vet ingenting. Det lille jeg vet, har jeg hørt gjennom skriftemål.
De hemmelighetene følger meg til graven.
- Jeg blåser i reglene dine. - Blåser du i den høyere makt?
- Få vennen din til å snakke, da! - Han vet nok ikke det du tror.
Mener du at du ikke kjenner til hans virkelige virksomhet og identitet?
Jeg vet bare at han trengte min beskjedne hjelp.
Da skal jeg si deg at han er en revolusjonær, en gudløs mann.
Jeg er katolsk prest.
Jeg tror at den som slåss for frihet, følger Herrens vei.
Og Herrens veier er uransakelige.
- Du prøver vel ikke å preke for meg? - Det er ikke min hensikt.
Jeg har ingen tid å miste. Har du bestemt deg for ikke å snakke?
Vil du ikke engang prøve å overtale din venn?
Det ville spare ham en lidelse som du ikke engang kan forestille deg.
Vel kan jeg forestille meg det, men det tjener ikke til noe.
Hvis han er den du påstår, blir det vanskelig å overtale ham.
- Slapp av! Han vil snakke. - Det tror jeg ikke.
- Virkelig? - Han snakker ikke.
- Jeg skal be for ham. - Din gud finner deg ikke troverdig.
Det tar litt tid. Jeg går til messen. Hent meg om noe nytt skjer!
Stig på!
- Fangen har hengt seg. - Idiot!
- Hvem vinner? - Alltid den samme.
- Mer arbeid i kveld? - Ikke mye.
- Men interessant. - Jaså? Hva?
Jeg har fengslet mannen som må fås til å snakke.
Din italienske prest skal ordne det. Det ber vi for.
Men om han ikke snakker, da? Tenk om han likevel tier!
Hvis han likevel tier, betyr det at han ligner en tysker.
Det ville bety at det ikke fins noen forskjell på slave- og herskerrasen.
- Hva var da vitsen med kampen? - Jeg kjempet i Frankrike-
- som ung offiserer.
Jeg trodde at tyskerne var herskerrasen.
Men de franske patriotene ofret heller livet enn å si noe.
Én ting forstår vi aldri: At folk vil være frie.
- Du er full, Hartmann! - Ja, det er jeg.
Jeg drikker hver kveld, for å glemme. Men jeg ser stadig klarere.
Vi kommer ikke lenger enn drap, drap, drap.
Vi har overstrødd hele Europa med lik.
Og på grunn av det vokser hatet uavlatelig.
Hat. Overalt, dette hatet.
Vi vil drukne i hat. Uten håp.
- Vi kommer alle til å dø. Uten håp. - Jeg forbyr deg å fortsette.
- Uten håp... - Du glemmer at du er tysk offiserer.
- Har han snakket? - Nei, vi vet ikke hvordan vi skal...
Han er helt uimottagelig. Hva skal vi gjøre?
- Nå? - Umulig. Han må komme seg igjen.
- Umulig. Det er alt sent. - Kanskje med psykologiske metoder?
Du er jo gal. Han må forsnakke seg.
Sprøyte.
Hør her, herr Ferraris. Jeg verdsetter det motet du oppviser.
Og din vilje til oppofrelse, men du forstår vel at du ikke kan fortsette.
Du er kommunist. Partiet ditt er i forbund med reaksjonære krefter.
Du marsjerer mot oss. Men i morgen når Roma okkuperes-
- eller "befris", som du kaller det:
Vil de monarkiske offiserene stå på din side da?
Vi kan løse dette problemet. Gi meg navnet på generalene!
Gi meg mulighet å ta dem!
Jeg garanterer din frihet og immunitet til folk i partiet ditt.
Hva sier du, herr Ferraris?
Fortsett! Til slutten!
Hvordan går det? Jeg sa jo at det ikke ville bli så lett.
Får jeg en sigarett?
Presten. Straks.
Se på ham! Er du fornøyd? Dette er din kristne barmhjertighet.
Du ville heller se ham lide enn snakke.
Men ikke håp på at du eller dine med forbrytere skal klare dere!
Du ender opp som alle forrædere. Vi skal knuse dere alle sammen.
Du har ikke snakket.
Det er over. Det er over.
Du ville drepe hans sjel, men du har bare drept kroppen.
Forbannet være dere! Dere skal krype i støvet som marker!
Gode Gud, hva sa jeg?
Tilgi meg, min Gud! Tilgi meg!
Ut, ut! Få presten unna! Fort! Ut!
Disse dumme italienere. Forbannet!
Den forbannede presten gjorde meg forvirret.
Jeg sa jo at det ikke ville bli så lett.
- Herr Sturmbannführer, hva sier vi? - Ja, på grunn av avdødes-
- hjerteinfarkt. - Ja. Og hun som falt?
- Det avgjør damen. - Sperr henne inne en stund! Så...
- Kom elskling, jeg må spise noe. - Hvilket navn skal jeg bruke?
- Manfredi eller Ferraris? - Bare Giovanni Episcopo.
Ellers får vi nye martyrer. Det har vi alt nok av.
Et øyeblikk, bare.
Til neste gang.
Vi er virkelig en herskerrase.
- Hvor mye er klokken? - 14 minutter over åtte.
- De er sene. Vil du ha en sigarett? - Takk.
Fyrstikk.
Oppstilling!
Gjør dere klar!
Giv akt!
Hatten, Don Pietro.
Takk.
- Kom! Ikke vær redd! - Det er ikke vanskelig å dø rett.
Det vanskelige er å leve rett.
Pater noster, qui es in caelis: Sanctificetur Nomen Tuum:
Aveniat Regnum Tuum: Fiat volontas Tua,
Sicut inn caelo, et in terra
Panem nostrum cotidianum da nobis hodie
Et dimitte nobis debita nostra et ne nos inducas in tentationem
Sed libera nos a malo
Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum.
Benedicta tu in mulieribus et benedictus Fructus uentris tui lesus
Sancta Maria, mater Dei, ora pro nobis
- Fyr! - Gud, tilgi dem!
Fascist!